nova beseda iz Slovenije
tvojih očeh. - - - Tik mimo mene je priletel | golob | in se mi s perutjo dotaknil ustnic. Kdo se spomni | A |
zelenemu polju. Zvit kakor kača, preprost kot | golob. | Živeti. | A |
vendar drugače.« »Seve, da je drugače, ker | golob, | ko se spusti s stolpa, lahko zoblje koruzna | A |
prepada ali stolp v mestu. Pri tem pa mi je | golob | bližji.Ker živi z nami, gruli na napuščih naših | A |
Seve, prav gotovo ga bi. Divji | golob, | siva kepa, se je utrgal z napušča in padel mimo | A |
grad in popotniku v dalji uteha ti, | golob | izpod tujega neba trepeče nazaj, hrepenenje | A |
nežno, ‒ tako bi v »Malih oglasih« idealen | golob | vabil idealno golobico na vkupen izlet v večerno | A |
se je smejal in je zraven gledal kakor turški | golob. | Morebiti je meni škodovala govedina, morebiti | A |
vojske!« Družina je že večerjala, ko je prišel | Golob, | ki je bil židane volje.Sklenil je dobro kupčijo | A |
Francka je odšla v izbo. . / . / stran 121 . / | Golob | je poiskal porcelanko, ki si jo je privoščil | A |
se naslonila nazaj pri peči in vzdihnila. | Golob | je obstal sredi hiše in prenehal gibati s prsti | A |
»Kaj pa je?« | Golob | je pozorno dvignil glavo. »I, kaj? | A |
»Danes mi je sama priznala.« | Golob | je pritisnil pesti ob senca, se okrenil, topotnil | A |
in spat pojdi!« je zamolklo zarežal nad ženo | Golob. | Mati se je pokropila iz kropivčka in odšla v | A |
»To bi bilo najboljše. Toda | Golob! | On je strašen človek.« | A |
počakaj. Potem pa zaplešemo in mir besedi in oče | Golob | se bo koj unesel.« »Bog ve, kdaj bo konec vojske | A |
Mati je vstala še pred dnem in odšla. | Golob | je ni vprašal, kam gre.Vstal je mrk in čutil | A |
jih poslala za njo.« »To je prav,« je rekel | Golob | in truden sedel k peči. »Če bi si bila kaj naredila | A |
kaj naredila!« »Trmasta je dovolj,« je menil | Golob | in se presedel na klopi. »Moj Bog, saj veš, | A |
Kakšen si!« | Golob | je na pol vzdihnil, na pol se oddrzal, pa ni | A |
potegnili neko žensko iz Save. Mati je zajokala, | Golob | je žvečil s čeljustmi in pihal skozi nos, da | A |
»Včeraj, no! Ta ni bila Francka.« | Golob | bi bil žensko najrajši udaril. Tudi tretja odposlank | A |
Mati jo je plačala. | Golob | pa ni strpel in je pomolil za njo skozi vrata | A |
zahvaljen,« je vzdihnila mati, ko sta bila sama. | Golob | se je pa takoj potuhnil in razsodil: »Naj le | A |
opazil Goloba, ki je šel po cesti pred njim. » | Golob, | « je rekel hlapec in pokazal z bičem po cesti | A |
Tako,« je rekel hladno. »Kaj pa bo s Francko?« | Golob | je pobledel in pogledal čez polje: »Kar si je | A |
Kar si je skuhala, naj pa sné.« »Ne tako, oče | Golob, | « je začel župnik.»Saj je hudega že tako dovolj | A |
prikladajmo!« »Jaz tudi tako pravim,« je potrdil | Golob | in gledal v hlapčev hrbet.»Desetkrat rajši bi | A |
Nazaj naj pride.« »Nak!« je kakor odsekal | Golob. | Župnik je pomolčal. | A |
Saj je padel, ste rekli,« ga je hitro ustavil | Golob. | »Pravi Jernej. | A |
Tamkaj pred župniščem mu je še enkrat omenil: » | Golob, | lepo vas prosim, premislite si!« »Lahko noč | A |
prosim, premislite si!« »Lahko noč,« je rekel | Golob | in naglo odšel. Župniku pa se ni ta večer nič | A |
Župan je vzel klobuk in sta šla. | Golob | je sedel pred hišo in kadil pa čemerno se je | A |
« ga je nagovoril župnik. »Se,« je odvrnil | Golob | in privzdignil nekoliko klobuk. Vstal pa ni | A |
zet tudi.« »Kakšen zet?« gaje zavrnil osorno | Golob. | »Ki bi bil, če bi učakal,« je popravljal župnik | A |
Župan je segel po drugo slivo. | Golob | je pogledal v veje: »Le daj, župan, saj jih | A |
saj jih imamo.« . / . / stran 169 . / »Vidiš, | Golob, | « je začel naglo župan in odfrcnil s prstom pečko | A |
Matija padel.« »Ali da je zares?« je pogledal | Golob | najprej župnika, potem še župana in za hip je | A |
še sedaj.« »Posebno še sedaj ne,« je potrkal | Golob | s sklepi po klopi.»Zakaj sedaj je sramota vidna | A |
grizla Golobova trma. »Le pustimo,« je rekel | Golob | in gledal srepo predse. »Jaz sem bil danes že | A |
odpovem, na tem mestu! Župan, ti si za pričo ‒« | Golob | je planil v hišo in prinesel ključ od cerkvene | A |
volitve! Potem boš videl in vi tudi, kdo je | Golob. | « »Zbogom,« je rekel župnik in se okrenil.Župan | A |
France, ali Lojza je šla. . / . / stran 205 . / | Golob | je kosil steljo v gozdu, mati je bila doma. | A |
modro odvedla vso družino ven v kuhinjo. »Oče | Golob, | snubit sem prišel,« je začel France brez ovinkov | A |
sem prišel,« je začel France brez ovinkov. | Golob | se je zavzel. »Za koga?« | A |
»Za koga?« »Zase.« | Golob | se je še bolj čudil. »Ali mi daste Francko ali | A |
»Počakaj no, grem po mater.« | Golob | je zaklical skozi duri, da je prišla žena v | A |
/ . / stran 224 . / Segla sta si v roke in | Golob | mu jo je stiskal in stiskal in iskal besede | A |
Velja?« »Ali sem kaj vprašal, | Golob? | Kar ji daste, vse pride prav. | A |
dote ne bo v moji hiši nikoli kruha stradala.« | Golob | je spet segel čez mizo in poiskal Francetovo | A |
je vračal domov, zakaj izvrstno vino je imel | Golob. | In doma ni mogel drugače, da je potrkal na okno | A |
»Pokličite ga!« » | Golob! | « je zavpil župan in ga vabil z roko. Golob je | A |
Golob!« je zavpil župan in ga vabil z roko. | Golob | je zasadil vile v tla, si otrl pot z rdečo ruto | A |
naše kompanije.« »Kaj?« je vprašal zateglo | Golob | in kri mu je šinila v lice. »Kaj, kaj, kaj! | A |
je dvignil izpod konjskih kopit. Župan in | Golob | sta gledala za njimi. »Vidiš, Golob, sedaj bomo | A |
Župan in Golob sta gledala za njimi. »Vidiš, | Golob, | sedaj bomo pa občutili vojsko.« Golob ga je | A |
Vidiš, Golob, sedaj bomo pa občutili vojsko.« | Golob | ga je gledal z razprtimi očmi, po suhem licu | A |
Le vse dajmo, samo da nas Laha obvarujejo.« | Golob | ga je gledal in ustnice so se mu tresle, kot | A |
« mu je še rekel župan in šel nazaj v vas. | Golob | je gledal za njim in, ko je bil že daleč, je | A |
gospodarji so gledali od daleč izpred hlevov. | Golob | je nakladal zadnji voz na pol suhega sena.Klobuk | A |
bilo zdrave zemlje, da bi človek legel nanjo. | Golob, | tisti Golob, ki je od daleč mahal s klobukom | A |
zemlje, da bi človek legel nanjo. Golob, tisti | Golob, | ki je od daleč mahal s klobukom in sikal šššššš | A |
sikal šššššš, če je zašla kokoš na travnik, | Golob, | ki je ka zal pesti, če je paglavec sunil soseda | A |
paglavec sunil soseda šolarčka s ceste v travo ‒ ta | Golob | je bil priča razdejanja, groznih ran na travniku | A |
Ali ne vidite, da je pot zaprta?« | Golob | se je ustavil in premeril vozove, ki so stali | A |
seno!« »Ne, ne prodam,« je odvrnil zadirčno | Golob | s sklanim glasom. »Morate!« je velel vojak. | A |
»Morate!« je velel vojak. | Golob | ga je pogledal izpod čela.Odkar je bil gospodar | A |
»Petnajst kron za seno,« je ponudil vojak. | Golob | je še enkrat srepo pogledal in nato strogo velel | A |
. / stran 270 . / »Prevrnite!« je ponovil | Golob | in skočil k vozu.Skrivil je upognjeni hrbet | A |
pomolil kolesa kvišku. »Primi!« je velel spet | Golob, | zagrabil za kolo, mišice so se mu napele in | A |
potisnili in dvignili voz čez jarek suhega potoka. | Golob | je pa šel ves sključen pred njim in se ni več | A |
»Seveda je bil. Kako bi bil odletel | golob, | da bi ne bil pogrlil golobici.« »Ah, in jaz | A |
Lovreku, kakor že večkrat, pridružil poročnik | Golob. | Vohun ju je opazil ter jima od daleč sledil. | A |
pogovarjalo več ljudi. Eden izmed njih - poročnik | Golob, | kakor je dognal Ulrik po njegovem debelem glasu | A |
visel na pozlačeni, če ne zlati verižici bel | golob, | z oljkovo vejico v kljunu. ”Kakšna božja | A |
gorsko vas, ki se je bila spustila kakor bel | golob | na zeleno réber.Po cesti mimo vrta je prišel | A |
mirno nebó, a nedaleč je stal na neki strehi | golob, | prestopal se z ene noge na drugo in stezal belo | A |
okroglo stranska mizo sta sedela davčni praktikant | Golob | in učitelj Slivar; prvega so krasile redke, | A |
znan obraz se je sklonil k njemu. »Ej, gospod | Golob, | ej, Francek, po tolikem času?« Smehljajoč | A |
dremal pijan pred dolgo vrsto praznih steklenic... | Golob | je hitel, mudilo se mu je, zgrešil je ulico | A |
III Franc | Golob | je imel tiste čase šestindvajset let, ne dosti | A |
šla molče in počasi po stopnicah navzgor. | Golob | se je vrnil v mesto.Prišel je domov šele pozno | A |
velikonočni zvonovi ter utihnili za zmerom. Franc | Golob | si je mislil v svojem srcu: Ko sem bil | A |
velela kraljična. Mati je bila vznemirjena, kakor | golob, | kadar prileti skozi okno in frfota prestrašen | A |
nepomembna senca resničnosti. MOJ NAJLEPŠI | GOLOB | Našo družino sem si vedno predstavljal | A |
golobico si pa verjetno dobil pri meni... Vaš | golob | mi jo je speljal...« Zaslutil sem, da | A |
zapičil se je v mojega beločopca. Moj najlepši | golob | pa ga že od daleč ni maral. Kadar se je možakar | A |
dam in pika! »Ne vem, zakaj mu je prav tvoj | golob | padel v oči...« se je čudil ata. »A nikar se ne | A |
izmaknil. Seveda pa bi bilo veliko lepše, če bi se | golob | sam vrnil.Tako ne bi bil nihče kriv, pa še beločopca | A |
zvito nasmehnil ata. »Misliš, da bo toliko star | golob | čez noč pozabil svoje gnezdo?« Ata je | A |
tokrat sproščujoče in hudomušno. Moj najlepši | golob | je potem ostal vse do konca svojega življenja | A |
več ljubezni kakor ljudje. Tudi moj najlepši | golob | je hotel svoj življenjski krog nadaljevati in | A |
tenor, drugi sošolec Poč prvi bas in sošolec | Golob | drugi bas. Roko na srce, kar je bilo | A |
največ Dovžanov, je naenkrat priletel mednje bel | golob, | zagrabil trsko ter jo odnesel daleč proč na | A |
Kri se sploh ni hotela ustaviti. | Golob | pa je spet prišel po trsko in jo odnesel... - | A |
prišel po trsko in jo odnesel... - Kaj pa, če nam | golob | hoče pokazati, kje naj stoji naša cerkev? so | A |
rekli ljudje. Hitro so si bili edini, da jim je | golob | hotel pokazati prav to.Ko so premaknili les | A |
naselil zaljubljen parček in ta se ti nosi kakor | golob | in golobica na strehi.Ti sam imaš neprestano | A |
bi tako majhne vejice ne bil mogel prinesti | golob | Noetu v barko. Take so bile begánice v rodinski | A |
« »Ti pa kakor zaljubljen | golob | brez peruti!« Hrast se je nejevoljno obrnil | A |
(leva okolica beseda(e) desna okolica kratice avtorjev kratice naslovov (vse oznake) št. povedi)
◁ ◀ 1 14 114 214 314 414 514 614 714 814 ▶ ▷
Nova poizvedba Pripombe Na vrh strani
Strežnik Inštituta za slov. jezik Fr. Ramovša ZRC SAZU | Iskalnik: NEVA |