nova beseda
iz Slovenije
DELO, leto 2000, poved v sobesedilu:
govori o tistem, kar se skriva v človeku napol zavedno ali potlačeno, naravnost; z jasno zavestjo o dobrem in zlem, o krivdi, kazni in izgubi milosti. Njegova poezija se ne zliva v slikovno estetiko, ampak v predirnost golega človeškega glasu, ki ga nosi etos. Njegovi verzi brez rim, z ritmom, ki ga ustvarja vračanje enakih skladenjskih enot, so ekstatično izrekanje človeške grešnosti, samote, obsojenosti v svetu brez milosti.
Nova poizvedba
Pripombe
Na vrh strani