nova beseda
iz Slovenije
Oto Luthar: O žalosti niti besede, poved v sobesedilu:
»Tako je stopal gospod stotnik počasi dalje ob dolgi vrsti; pregledoval je, izpraševal in izbiral. Časih je izpustil po dva in tri, nekaterega niti pogledal ni, časih pa jih je zaznamoval kar po pet in šest zapovrstjo. In zdelo se mi je, da za nalašč in preudarno izbira najmočnejše in najlepše. Prišel je do kraja, poslednjikrat je vzdignil palico, nato se je okrenil. Takrat sem videl njegov obraz in srce mi je utihnilo. Ta obraz je bil brez kože in mesa, namesto oči je bilo izkopanih v lobanjo dvoje globokih jam, dolgi, ostri zobje so se režali nad golo, silno čeljustjo. Stotniku je bilo ime Smrt.« v:, Zbrano delo slovenskih pesnikov in pisateljev, 23. knjiga, Državna založba Slovenije, Ljubljana 1975, str. 20.
Ponujala se nam je cela vrsta izpovedi takšne in podobne narave in nekatere smo za ilustracijo vključili v našo interpretacijo Prestorjeve izpovedi. Tudi nam se je namreč postavilo podobno vprašanje kot Friedllu pred osemdesetimi leti: »Kaj ima pripadnik neke
države od tega, če je njegova država velika, mogočna, spoštovana in grozeča?«
Nova poizvedba
Pripombe
Na vrh strani