Morda je res terjal od mene le doslednejši aktivizem, premočrtnejšo pot in bolj premišljeno delovanje, toda v bistvu je imel prav: če sem že izdajal njega, filozofa in sociologa, ne bi smel več izdajati sebe, ki sem se oklical za pisatelja. V resnici sem bil še vedno družbeni aktivist, v katerem se je visoko mišljenje o sebi prepletalo z dvomom in nemočjo, družbena aktivnost s poudarjenim zasebnim interesom in neprizadetost s sentimentalnostjo. Zmes neuravnovešenega in nezadoščenega človeka, za katerega niti sam nisem vedel, kdaj bo pisateljska žilica v njem potisnila ob stran vse druge, predvsem pa politično.