Na neki strmini je bila padla, bogve kdaj, močna hoja, razrahljana v koreninah, silnemu hrastu med rogovile. Še vsa zelena leži v hrastovem objetju in oba pričakujeta, solzeč se v jutranji rosi, smrti pod drvarsko sekiro. Zrl bi gospodin v zanimivosti in tajnosti jesenskih šum, da ga ni tako zelo gnalo k drvarjem.