Da nima nobene pravice kukati v Izino samoto, premišljevati njeno žalost, ugotavljati, kaj se pravzaprav dogaja z njo. In tudi če si je še tako krčevito dopovedoval, da je le kriva za Pištijevo nesrečo, ni zmogel sovraštva, v katerem bi ji zdaj privoščil to nemo žalost. Nehote so mu namreč zmeraj zazvenele tiste Pištijeve besede, ko mu je skušal dopovedati, da ni v njunem razmerju nič slabega.